Hans Majestät ...
befaller mig att försäkra er, Ers Excellens ...
om sin tillfredsställelse att få höra er förklaring ...
och likaså den uppriktiga önskan ...
som kommer från er härskare.
Jag har sett er. Vem lät er komma in?
- Ni har inget här att göra. - Det stämmer.
Då måste ni avlägsna er omedelbart.
Gå härifrån, min herre. Ut!
- Jag hade ingen tanke på att stanna. - Ut!
Den här ceremonin kommer att fortsätta ytterligare några timmar.
Som före detta diplomat, är jag medveten om detta.
Man kommer att bli fruktansvärt trötta. Fruktansvärt!
Låt mig vara!
- Och vad är det? - Hur sa?
Jag beundrar lyx och furstlig prakt.
Stasov var ingen dålig arkitekt.
Han beundrade disciplin, men lämnade utrymme för öppenhet.
Vi kan inte stanna här.
Ceremonin kommer att sluta. Då kommer alla in hit.
Herre gud!
Sevres porslin, min svaghet!
- Underbart! - Ja, ja.
- Oefterhärmligt! - Vackert.
Är detta kaméservisen?
Det stämmer.
Inte så nära, tack.
Guld!
Min herre, det är besvärligt att duka bordet med er här.
Ni kan beundra det senare när ni sitter till bords. Vänligen gå härifrån.
Vilka rena färger!
Det blå och det gyllene är förtjusande.
Och färgen av vin!
Alltid så utomordentliga kockar här på Vinterpalatset.
Kommer ni ihåg smaken av mat?
Nej, den har jag glömt.
Ni har glömt ...
Besök de andra salongerna medan ni väntar på middagsklockan.
- Detta blåa! - Min herre.
Man dansar. Kom.
Låt oss gå härifrån.
- Vi jagas iväg. - Jagas ...
Det är så mörkt här.
Himmelska makter!
Jag anar ni aldrig sett en tsar ...
eller storhertigar i all sin ståtlighet.
- Monarkin varar inte för evigt. - Som om jag inte visste det ...
Har jag inte rätt att drömma litet?
Vi är fria, ni och jag. Dröm er bort.
Det är någon här. Hör ni röster?
Min herre, hör ni dem inte?
Nej, jag hör ingenting.
Titta, någon rör sig där.
Var?
Herr Orbeli, jag förstår inte. Vad är det som fått er så upprörd?
Ni och min far vet: Inget kryp kan skada denna tron.
- Den är gjord av silver och ek. - Det är inte tronen.
Jag är mycket oroad.
Se på den där velouren från Lyons. Den är alldeles utsliten.
- Vi ska ersätta den. Var lugn. - Ni har inte tid med det.
Ni har rätt, Boris. Vi har inte tid heller.
Ni kommer aldrig att se honom igen.
Tala!
Han är er son.
Vad har de för bekymmer? De verkar obekväma i varandras sällskap.
Vad kan ni vänta er?
Ni stiger ner från himmelen ...
och vet inte längre hur man uppför sig.
Er son är Hermitagets ståthållare.
Liksom ni och jag före honom.
Krigen som kommer ... Fruktansvärda krig.
Men vi har lyckats bevara allt detta genom ofärdena.
Jag kan inte höra mer.
Och ni?
Jo, jag hör. Men inte så tydligt.
Vad säger de?
Den äldre Piotrovski undrar ...
om ståthållarens telefon fortfarande avlyssnas.
Hans son säger åt honom, "Tänk inte på det.
"Jag skulle föredra att berätta för er om Hermitagets katter.
"De finns fortfarande här ..."
Det finns så många människor jag inte kunnat hjälpa.
Tio år har gått. Ni vet vad jag syftar på.
Men alla här talar väl om er.
Era böcker finns fortfarande till salu. Herr Orbelis också.
Det är speciellt beundransvärt.
De döda gråter av glädje när deras böcker trycks om.
Särskilt efter 37 år, Michail.
Är det fortfarande något som tynger er?
Är det myndigheterna?
Det vill ha ollonen från ekarna.
Det är inte intresserade av hur man vårdar kulturens träd.
Men det blir deras undergång om träden faller.
Då kommer det inte att bli något kvar. Kan de inte förstå det?
Herr Orbeli, vad är det som väntar oss?
- Jag kommer! - Tala!
- Hör på här Michail ... - Låt honom gå.
Ni är alldeles ensamma.
De kommer inte att berätta något för honom. Jag vet, fråga mig!
Jag ber er ...
Alla kan skönja framtiden ...
men ingen kommer ihåg det förgångna.
Se så stiliga de är! Sådana fina unga män!
Vackra uniformer, även om jag inte tycker om militärer.
Ni svarade inte på min fråga.
Inget, ni vet inget.
Min herre! Vänta!
Han hör mig inte.
Jag måste be om ursäkt.
De talade om andra saker.
Jag kunde knappt höra vad de sa.
Jag hittade på allt, om Orbeli ... Om Piotrovski också.
- Bara gud kan döma er. - Jag hittade på allt.
Vi är fria, ni och jag. Ni sa så själv!
Snälla ni, spring inte.
Spring! Jag kan knappt hålla takten med er.
Vilka små fåglar.
Barn!
Anastasia, vart går du?
De är ...
så nätta!
Ni iakttar mig alltid.
Jag har en obehaglig känsla.
Oroa er inte.
Be. Och jag ska be för er.
Hörde ni?
- Hörde ni skott? - Lugna er. Gud är med er.
Jag tror någon förföljer oss.
Lugn, Alexandra.
Om bara Alexis kunde springa ...
Läkarna kan ingenting. Det finns inget hopp.
Det är mitt fel.
Barn!
Barn, uppför er ordentligt!
Förlåt, ursäkta oss.
Kom hit Anastasia. Var är du?
Jag har letat efter dig hela morgonen.
Vi lekte.
Vi går.
Var är Alexis?
- Tack, jag klarar det själv. - Naturligtvis.
- Har du ont? - Jag mår bra, mor.
Skjut fram din stol.
Du är sen till teet.
Förlåt mig.
Vad säger ni? Ska vi förlåta henne?
Anastasia, gör inte så igen.
Det verkar som det inte var ditt fel.
Adjö.
Flyg härifrån, mina små änglar.
Och här är deras bur.
Alla är här, naturligtvis.
Det har inte varit så många gäster här på mycket länge.
God kväll.
Se på den märkliga personen.
Men ...
var har min europeiske vän tagit vägen?
Var är han?
Där!
Han ser mig inte.
Jag borde gå fram till honom.
Han kan bli sårad annars.
Min herre! Han hör mig inte.
Men vi möts senare.
Skulle det inte vara trevligt att hoppa omkring så där?
Ni vet ...
Aristarch Konstantinovich skall skickas till Afrika.
Vilken tiger! Han skulle kunna äta upp vem som helst!
Er mor har övat betjänterna mycket bra.
Var inte blyg! Det går mycket bra. Det viktigaste i mazurka är ...
Ni dansar utomordentligt.
Tack.
Sankt Petersburg har de bästa balerna i Europa.
Alla verkar gå så bra ihop. Som en enda stor familj.
Det måste vara över 3000 personer.
Kanske något färre.
Jag har glömt allt!
Jag dansar så dåligt! Jag har glömt allt!
Men allt kommer tillbaka till mig!
Bra, mycket bra!
Bravo! Mer! Mer!
Var är ni? Jag har tappat bort er.
Jag är här.
Jag tappade bort er.
Tappade bort ...
Jag är ledsen.
Låt oss gå.
Vart?
Vart? Framåt.
Framåt ...
Vad kommer vi att hitta där borta?
Där bort? Det vet jag inte.
Jag stannar.
Farväl, Europa.
Det är slut.
Man skulle kunna säga att jag växte upp här.
Men jag känner inte riktigt igen mig själv.
Det är som om jag var i någon annans hus.
Hör upp! Se hit!
Stackars man, er dam har försvunnit!
- Flugit iväg som en fågel! - Försvunnit ...
Som en blixt!
Ska vi dinera tillsammans?
Jag väntar därnere. Få fram vagnen.
Se till att våra kappor tas fram. Och tappa inte bort dem!
När vi återvänder till Kursk måste vi anordna en bal.
Alldeles innan fastan, till exempel.
Jag tycker vi ska bjuda din brorson och kanske Varenka. Låt honom bestämma.
Nathalie!
Det känns som om vi flöt omkring.
Det känns som om allt var en dröm.
Men ni har hittat henne! Inget har hänt!
Custine!
Låt mig passera!
Min herre, min herre ...
Det är ledsamt att ni inte är här med mig.
Ni skulle förstå allt.
Titta.
Sjön omsluter oss.
Vårt öde är att segla i evighet.
Att leva i evighet.